Tidigare på The Americans.
Emmett?
Ni måste hjälpa mig hitta Emmett och Leannes mördare.
Andrew Larrick.
Emmett och Leanne utpressade honom. Han är homosexuell.
För att ta honom måste ni ha en heltät täckmantel.
Brad Mullin, sjöman som jobbar vid Dam Neck på Virginia Beach.
- Paige, vad är det här? - Jag läser bibeln.
Vad är Reed Street-kyrkan?
- Jag måste väl få ha ett eget liv? - Och vi måste få veta om det!
Jag fyller i en ansökan och här finns det en rad...
om min sociala status och min makes namn.
Jag skriver in dig, Clark. För du är faktiskt min make.
En lysande fysiker...
och en vältalig representant...
för de judiska dissidenter som ännu är fångna i Sovjetunionen.
Vi tar vetenskapsmannen.
Här.
- Är han okej? - Ja.
- Lite packad. - Ja.
Man ska veta när det är dags Veta alldeles strax
Jisses. För mycket av livets goda. Fattar ni?
Vi hörde om skottlossning i området. Vet ni nåt?
Inget alls.
Men det här är ju Washington.
Låt bli ratten ikväll, va.
Visst, konstapeln.
STÄNGT FÖR OMBYGGNAD
En officer får inte komprometteras.
Rezidentura granskar möjligheterna till nödutrymning.
Andreman på plats, meddela möjliga åtgärder omedelbart.
Slut.
Röker ni?
Ja, kamrat Rezident.
Ett ryskt märke?
Amerikanska cigaretter är dyra.
Vi är bättre på vodka.
De är bättre på tobak.
Vad gör ni?
Jag behöver info om min operation–
Brinner det här i Rezidentura?
Nej, men jag har inte hört nåt sen–
Står vi under attack?
Är president Reagan personligen på väg innanför våra väggar i sin cowboyhatt?
Knacka aldrig på i mitt radiorum igen.
Jag har fyllt i den, Clark.
Eftersom du inte har hört av dig, är det väl okej med dig.
Du vet ju när jag sticker på morgnarna, ring mig.
Kom in.
Hej, läget?
Läxor, vad tror du?
Vad läser du?
Ingen fara, det är inte bibeln.
Jag bryr mig inte, jag bara–
Jag vill inte att du gömmer saker.
- Hallå? - Får jag tala med miss Jennings?
Det här är mrs Jennings.
Jag heter Allan Petrie från Columbia House Skivklubb.
Jag ringer angående er makes konto...
som nu är tre månader försenat, med betalningen.
Du är hellre ihop med mig här...
än gripen av Washingtonpolisen.
Ett intressant val.
Antons älskarinna var välutbildad.
Är det där skon klämmer?
Ja, om Anton vill ha en lekkamrat ska ha få en?
Slänger du åt honom några shekel också?
Han var väl inte så svårövertalad.
Han älskar Amerika men er också, va?
Du är nästan klar.
Mossad.
Vet du alldeles strax
Är du Tel Avivs svar på Kenny Rogers?
Haifas.
Jag fryser.
- Du är i chock. - Du tog ju min jacka.
Det är kallt här. Titta, istappar.
Är det så här ni judar jobbar? Spionerar på era kompisar?
Amerika är inte vår vän...
utan vår fader.
Han tror inte vi är mogna att köra i hans snabba bil.
När han tittar bort...
lånar vi den och tar ut den på en nöjestur.
Vad fint.
Det hjälper att rita för att få tag på sina borttappade tankar.
- Är det nån sån där EST-grej? - Nej, själens återhämtning.
Själens återhämtning?
Ja, en vän på EST berättade om det.
Du skaffar nya vänner.
- Hallå? - Jim Halliwell.
- Sir. - Jag fick ett samtal...
från campusvakten på universitetet.
En av deras forskare kom inte hem i kväll, sa hans fru.
Det står i hans mapp att man ringer oss...
om nåt konstigt händer med honom.
- Vilket ämne har han? - Fysik.
Jag vill inte förstöra er kväll...
men efter förra året, och så hör jag “forskare”...
och då tänkte jag–
- Helt rätt, sir. Jag är på väg. - Bra.
Jag kom så fort jag hörde. Jag är Kate, ersättare för Claudia.
- Vad har du? - Mat och läkemedel.
Lägg det där.
- Det är en ära att få arbeta åt er. - Prata tyst!
- Jag ska göra mitt allra bästa. - Ditt bästa?
Är det här ditt första uppdrag, eller?
Claudia var direktoratets mest erfarna handläggare...
och henne tålde ni inte.
Centret vill att ni ska var a nöjd.
Jag vill det.
Vi är ett kvarter från händelserna och polisen såg oss.
Jag har en Mossad-agent i rummet intill.
Ert “bästa” intresserar mig inte.
Skaffa mig ett nytt säkert gömställe istället.
- Okej. - Och säg Centret...
att om de vill ha Baklanov, får Moskva förhandla med israelerna.
- Jag säger det med detsamma. - Bra.
Gå nu.
Jag är så trött på att bli omkringskuffad av den vilden.
- Joyce. - Jag måste vara ärlig, Frank.
Jag vill se Harmon straffad på hårdast möjliga sätt.
Jag vill hämnas Pamela.
Vet inte om jag vill göra jobbet–
Hej, Jennifer.
- Är han hemma? - Clark?
Det är han inte, va?
Han är inte klok, så oförskämd!
Vill du komma in?
- Jag avskyr att komma oanmäld. - Nej då.
Kom in, kom in!
Vill du ha ett glas vin, kanske?
- Visst. - Ja?
Jag har vitt- och vitt.
Det låter fint.
Jag borde ha ringt, men jag tyckte det var så knäppt.
Jag har inte ditt telefonnummer, och du står inte i katalogen.
Det står under mitt flicknamn.
Som tur var hade jag adressen.
Det är så typiskt Clark.
Han nämnde visst aldrig–
- Visste du ens att jag var i stan? - Nej.
Tack. Nej, det kom lite i sista minuten.
Jag kom igår och bor i hans våning.
Han sa att vi kunde träffas ikväll alla tre.
Och så går han och gör en Clark.
Kom inte–
Ringde inte ens!
Jag väntar där. Tack.
Väntar och hör dina meddelanden.
Det kändes jättedumt.
- Du är så gullig. - Jag stod inte ut en sekund till.
Är det okej att jag är här? Annars säger du väl till?
Jag är så glad att du kom.
Jag höll nog på att bli lite galen, så–
Clark är bra på att göra folk galna.
Jag älskar honom in i döden, men oj!
Är han sån med dig också?
Han är sån med alla.
Han är en jättefin kille, men...
han saknar en liten liten grej.
- Fattar du? - Ja visst.
Bara några få småsaker...
när det kommer till social förmåga.
Han har alltid varit sån.
Om jag säger för mycket nu stoppar du mig, va?
Tro mig, jag dör av nyfikenhet.
Enligt fru Baklanov, har inte mycket till umgänge–
Familjen, templet, badhuset, det är allt.
Vem gillar inte en god shvitz?
Hon är inte tydlig om jobbets detaljer...
men menar han att är en David Copperfield på riktigt.
- Vad betyder det? - Han får saker att försvinna.
- Var ska vi börja? - Telefonloggar.
Vi har redan fått förra veckans logg från hans kontor.
Vi behöver allt från de senaste dagarna.
Jag fick en lista av frun.
Istappar har vi inga.
Hade aldrig sett några innan jag kom hit.
Efter en snöstorm kan man se dem hänga i träden.
Såna hade du väl hemma, va, mr KGB-mannen?
Minns inte.
Jag dör ändå hellre med vy över Medelhavet.
Inte för att vi får välja.
USA skulle ju bli en lätt postering.
- Inget är lätt. - Så sant.
Min mor överlevde pogromerna.
Hennes tuffe son klarar inte ens att överleva Washington.
- Än är du inte död. - Jag har feber.
Jag känner att jag pratar som om jag hade feber.
Om några timmar sätter du ändå en kula i skallen på mig.
De förhandlar.
Nu vet jag inte om du är snäll eller naiv.
Vi får det vi vill, Anton.
Hittar vi honom inte byter vi dig mot honom.
Skulle din regering gå med på ett sånt byte?
Vet inte.
Det vet jag.
Jag är inte blygsam, jag är värd nåt.
Men jag är brons, inte platina, som du.
Jag ska hem till Påskfesten.
Jag sjunger country-western med accent.
Jag döljer det jag gör.
Men jag döljer inte vem jag är.
Oj, tom! Ska jag öppna en till?
- Varför inte? - Ja, varför inte?
Sa Clark nåt om jobbansökningen?
Nej, men jag hörde meddelandena.
Han är rätt allvarlig om sånt.
Ja, nu vet jag hur jag gör.
- Vadå? - Jag skriver in “Gift”.
Var är korkskruven?
“Make, Clark Westerfeld.” Bock, och bock.
Makens yrke? Handläggare för jävla FBI.
Martha.
Får jag lägga mig lite grann?
Självklart, Jennifer.
Jag vet hur mycket Clarks jobb betyder för honom.
Jag är ju hans fru, jag måste väl vara viktigare än ett jobb!
Så är det ju, men–
Det är inte min sak.
Jo, fortsätt!
Det är inte vilket jobb som helst, det vet du bättre än jag.
Om du skriver “Gift” börjar de undersöka hans bakgrund...
och han får inte vara gift inom departementet.
Jag vet.
Om jag ljuger på blanketten...
hamnar jag väl inte i finkan eller så.
Martha.
Han älskar dig så mycket.
Eller hur?
- Och du älskar honom? - Ja.
Verkligen.
- Men han är bara så– - Odräglig!
Jisses, vad det är lätt att prata med dig!
Jag är så förvånad!
Ursäkta.
Clark är så anspänd. Och så noga.
Förutom när vi, ja, du vet.
Nej, hur kan du veta det? Det kan du ju inte veta.
Menar du–
Jag ska berätta för dig...
en liten hemlighet om din stora välväxta bror.
Han är som ett djur!
- Jaså? - Ja, herregud!
Ja, jisses, Jennifer.
Jag har inte varit med tusentals män eller så.
Men jag har ändå jämförelsematerial.
- Och det säger jag, han är vild! - Oj.
Jag vet inte var han fått det ifrån.
Sånt som han gör?
Vad gör han, då?
Din bror är en gentleman.
Fast inte i bingen.
Han gör mig till sin, bara.
Israelernas öppningsläge är att de inte vet vad vi pratar om.
Förvånad?
Vad tror ni?
Att de inte försöker rädda sin egen agent på fältet?
Ryssar dör för sina principer–
principer som kan befria hela mänskligheten
Judar dör för sitt folk.
Det är vad de väntar sig av Mossad-agenten.
Ett offer på det Utvalda folkets altare.
Och därför har vi inget avtal än.
Ni ser ju vartenda telegram. Ni vet att jag har en agent...
som väntar i ett osäkrat gömställe.
Jag lämnar honom inte där.
Moskva får förhandla med dem...
om det så ska kosta mig min karriär.
Vi fick en rapport om skottlossning.
Har ni nånting om nån som inte är uppe på tavlan än?
- Brooks? - Nix.
- Loeb? - Inget.
Agent Gaad. Vad för er hit?
Jag hörde att en klassad fysiker har kommit bort.
- Jag kanske kan vara till hjälp. - Jag ringde honom, sir.
Okej.
Beeman, ge honom papprena.
- Vad har ni? - Anton Baklanov.
Han hade sagt han skulle komma hem halvåtta. Stack från jobbet vid fem.
- Och ingen har hört nåt. - Nej, sir.
Det här är loggar från telefoner han kan ha ringt från.
Nummer på mer än en telefon...
eller mer än en dag blir en blå nål.
Rött är anmälningar till polisen efter klockan fem.
- Blått och rött samtidigt– - Jag fattar.
Jag har glömt hur utsökt spännande det här är.
Och så har vi ju godisautomaterna.
Halliwell blev inte så glad när jag kom.
- Han väntade dig bara inte. - Jag har också använt den minen.
“Känn dig som hemma, men stör mig inte.”
Jag talade med Baklanovs överordnade på universitetet.
Han sa att han jobbade på nån sorts regeringskontrakt...
men visste inte nånting om det.
Jag kan dra på mig överraskningsminen.
Jag frågade våra killar...
var notifieringsordern på Baklanov kom ifrån.
Efter två timmar kom svaret.
Försvarsdepartementet.
Jag ringde dit...
men hur lång tid tror ni det tar dem att återkomma?
Jag är inte här för att hjälpa dig med brottsregister och telefonloggar.
Knappast, sir.
Låt se vad jag hittar.
Mr KGB-mannen.
Jag måste skita.
Lite hjälp?
Kan du låta mig vara ensam nån minut?
Är det sånt du gör?
SPOLA EFTER ANVÄNDNING
Jag måste ju få försöka.
Visst.
Vi har snart ett avtal med israelerna. Utskeppning?
I Baltimore är Seagirthamnen bäst.
I Norfolk beror det på tiden.
Vi behöver flexibilitet för att sluta avtal.
Israelerna vill nog förhandla om det också.
Jag gillar inte Norfolk.
FBI har samma kartor som vi. Här är alla de bästa ställena.
Om de har nån aning är det här de letar.
Jag har gjort sånt här väldigt länge.
Givetvis.
Ni kommer inte att vara i närheten av exfiltrationspunkten.
Jag är den högre officeren i denna operation. Efter er.
Ni är en Rezidentura-officer, och står säkert under bevakning.
Är det för att Directorat S finns med vid exfiltrationen?
Jag råkar vara mycket bra på kontraspionage.
Vad händer här?
Inget. Arkadij tänker som en byråkrat. Så klår han aldrig amerikanerna.
Och du kan inte få honom att tänka som du.
När jag läste om din operation med FBI-agenten...
såg jag nåt underligt.
Det står att han rekryterade dig. Men inte hur eller varför.
Jag vet hur det funkar. Du var lockbetet och han tog det.
Men det här är en skicklig spion, hur föll han för det här?
Det står även att du tror att Beeman...
mördade Vlad Kosygin, som satt på min plats.
Vad händer här egentligen?
Stan!
Jag ringde försvarsmakten. Sen stack jag dit.
Pratade med en vaktofficer.
Fick honom att väcka jourhavande löjtnant.
Han fick nån överste att dra ut mappen.
- Och? - Teg som muren.
Det är som om jag är KGB.
Man måste ange ett kodord och det har inte jag.
Vad de än håller på med vill han inte prata om det.
Han är saknad sen 12 timmar nu.
Jag antar att nån har pratat.
- Hej. - Jag har dem.
Varenda sida om den jäveln.
Tack.
Sluta.
Just när det hänt–
Det har tagit lång tid att börja...
känna igen.
Världens mest naturliga grej, va?
Att känna saker.
Fattar inte varför det är så svårt.
Men det är nåt jag måste...
lära mig igen.
- Jag är nog för gammal. - Du är inte för gammal.
Jag får inte träffa dig igen, va?
Jag har inget att ge dig.
Jag önskar jag hade det.
Jag hoppas du får vad du behöver.
Tack.
Jag har saknat dig.
Nina.
- Nina. - Vad är det?
Vad har hänt där idag? Såg du nåt?
Arkadij sände många telegram. Många stängda dörrar.
Hör de du nåt om att fånga in nån...
kanske en vetenskapsman?
Oleg och Arkadij bråkade.
Oleg tillhör Linje X, det är vetenskap och teknologi.
Jag hörde att han sa till nån...
“Vi släpper honom, vi kan ta honom sen.”
Jag vet inte vem, det kan vara en vetenskapsman.
Om Arkadij inte vill det tar man honom inte.
Oleg är otålig.
Han känner en massa högdjur i Moskva.
Bestämmer Arkadij över Rezidentura, eller inte?
Oleg säger att Arkadij tänker som en byråkrat.
Och så kan man inte vinna över amerikaner, sa han.
Vatten.
Hemma bor vi på en kibbutz.
Mina ungar äter i samlingssalen.
Min fru jobbar på fälten med de andra fruarna.
Gillar du kommunism?
Kom till Israel. Det funkar bättre där.
Ett väldigt kallt ställe, Sovjetunionen.
Jag gillar kylan.
Du saknar det verkligen.
Otroligt.
- Har du hittat nåt nytt gömställe? - Du behöver inget.
Det här har jag hittat. En kille, Oleg Burov.
Han basar över Linje X, Teknologlinjen i Rezidentura?
- Han har bråkat med Arkadij. - Har de fått tag på Baklanov?
De tänker exfiltrera honom mot hans vilja.
Men Oleg är kanske kaxig nog att leda oss helt rätt.
Din regering har gjort ett avtal.
Det står en bil utanför.
Målet far norrut på Wisconsin. Två, följ efter.
Två. Är på väg mot Wisconsin.
Tre. Far norrut mot Fort Hunt.
Två. Norrut på Arlington.
Hämtar upp, två.
Fyra. Svänger österut till Leland.
Tre, följ efter på 43:e.
Fyra, testa Massachusetts.
- Nåt speciellt? - Nej.
Vad håller ni på med?
Vad är det?
Allt blir så bra.
Han är på 295, norrut.
Han ska tillbaka till Colesville. Tre, håll dig på markvägar.
- Fyra, var är du? - Ettan, norrut.
Kör till Laurel, och sen 216.
Jag är jude. Jag fastnar lätt på ironier.
Här är en man som du skickar till Ryssland.
Lustigt, men jag tror inte han vill dit.
Men du, när du har satt honom på mjölktåget till helvetet–
Han blir väl behandlad.
Du åker hem till familjen.
Är “hem” rätt ord?
Det räcker.
Var det din fru jag mötte förut?
Den som njöt så av att slå halvt ihjäl mig?
Fin säng att komma hem till.
Det är inte försent för mig att döda dig.
Vart ska jag? Jag skulle komma i säkerhet, sa du.
Vi har en natt tillsammans, men vi vet inte ens varandras namn.
Men ditt namn är inte ditt, va?
Är ditt ansikte, ditt?
Dina barn, är de dina?
Vänta, varför då?
Nej, gör inte så här! Vart för ni mig?
- Hjälp! - Tyst.
Du kommer hem till Påskfesten ändå.
Nej.
Ni lovade.
Ni lovade!
Ska du döda mig?
Jag har rätt att få veta.
Jag ska inte döda dig.
Vill du att jag ska jobba åt dig?
- Inte för mig. - Nej visst.
Du lyder ju bara order. Som Eichmann.
Tänker du skicka mig tillbaka till Ryssland?
Hör på! Jag kan–
Jag gör ingen nytta där.
Hur ska jag kunna jobba på ett ställe jag försökt fly från?
Min fru och min son?
Tror ni jag kan jobba 8 000 km från min familj?
Du är ju anpassningsbar, det har du ju visat.
Låt mig jobba åt er härifrån.
Här har jag labb och resurser.
Jag kan ge er sånt som er regering inte ens drömmer om.
ECM. Vet du vad det är?
Elektroniska motmedel.
Radar, infrarött, lasers.
Allt detta kan man manipulera. Och ni kan få det av mig.
Jag kan sätta dig på ARPANET. Det har ni inte i Sovjetunionen.
Skicka mig inte dit.
Snälla, sänd mig inte dit.
Jag vill inte åka tillbaka, snälla.
Skicka inte mig tillbaka.
Har honom. Körde ut på 295 på utfarten utanför Baltimore.
Norrut på Keith Avenue.
Har du familj?
Min sons Bar mitzvah är om tre månader.
Ge mig tre månader.
Låt hans far vara med när blir vuxen.
De kommer att tro att jag är död.
Se på mig åtminstone.
Snälla.
Du är ett monster.
Ingen man.
Vad du än har varit har de tränat bort det ur dig.
Inga känslor, ingen medmänsklighet. Du kan lika gärna vara död.
Snälla.
Är du okej?
Allt handlar inte om dig.
Det att jag läser i bibeln och går till ungdomsgruppen–
Det är inte du, det är jag.
Mitt liv är galet–
Jag vet inte var allt hör hemma.
Vad menar du?
Glöm det.
Men det är inte ditt fel, bara.
Målet framme i Baltimores hamn. Två, ta Dundalk.
Fyra, Amports. Tre, Fairfield.
Jag tar Seagirt.
Agent Beeman!
Ni vet nog vem jag är också.
Oleg Igorevitj Burov.
Jag såg att ni följde mig för en timme sen.
Trodde att vi skulle till nånting intressant?
Var är kollegerna? Jag såg dem också.
- Var är Anton Baklanov? - Vem då?
Tänker ni skjuta mig?
Jag är diplomat, en gäst i ert land.
- Vänd er. - Jag vill prata om Nina Sergejevna.
Vi har ett unikt tillfälle.
Jag hoppades att vi skulle hitta ett tillfälle.
Här är vi.
Lägg bort vapnet.
Nina lever farligt.
- Vad talar ni om? - Men snälla–
Ingen annan vet att ni använder henne.
Ännu.
Jag är den ende. Det är det viktiga.
Jag har inte sagt nåt på Rezidentura vad jag kommit på.
Jag är–
en knoppande student i kapitalism.
Allt har ett värde.
Allt kan säljas.
Låt oss träffa ett avtal.
Vad kan ni ge mig i utbyte...
för Ninas säkerhet?
Vi ses igen.
Weinberger informerade kongressen om att administrationen...
tänker be om anslag i 1983 års budget...
på nästan 260 miljarder.
Och i den utvecklingen...
som tycks ha tagit amerikanska tjänstemän på sängen...
har Sovjetunionen godkänt...
att 1 500 sovjetiska judar får emigrera till Israel.
Det finns ingen officiell utsago om vad som ledde fram till detta...
men en talesman för israeliska ambassaden...
kallade det för en välkommen utveckling.
Några ledande regeringstjänstemän uttryckte hopp...
att detta kan vara ett tecken på att Sovjet...
ändrar sig vad gäller mänskliga rättigheter.
Har han åkt?
Ja.
Jag var tillsammans med din fru i kväll.
Clark har en del att förklara.
Det ska han få veta.
Fanns det istappar i Smolensk på vintern?
Ja.
Vadå?
Vet inte.
Vi brukade fäktas med dem.
När tåget lämnade Moskva...
fanns det istappar på träden.
Jag minns.
De är uppe.
En ny dag.
Mamma, vad har du gjort med min grönrandiga tröja?
Mamma? Pappa?
Översättning: Eva Söderqvist